- En tigger? - Skør…
Ja.
Nå, ja. Nu kan jeg huske det.
Hun var ved flodens bred. Hun kommer fra Burma.
Hun er ikke inder.
Hun kommer fra Savannakhet. Hun er født der.
En dag… 110 år har hun gået.
- En dag. Foran hende er Ganges. - Ja.
- Hun hviler sig. - Netop.
12 børn er døde. Hun går mod Bengalen.
Ja. Hun forlader dem, sælger dem, glemmer dem.
Mod Bengalen. Bliver steril.
Savannakhet, Laos?
Ja.
17 år.
Hun er gravid. Hun er 17 år.
Hun jagtes af sin mor. Hun flygter.
Hun søger et påskud for at fare vild.
Ingen ved det.
Var de sammen i Calcutta?
- Den hvide og den anden? - Ja.
Det var det samme år.
- Havde han fulgt hende til Indien? - Ja.
For hendes skyld forlod han alt, i løbet af en nat.
- Var det natten efter ballet? - Ja.
Michael Richardson var forlovet med en ung pige fra St. Thala.
Lola Valérie Stein.
Brylluppet skulle holdes til efteråret.
Så kom ballet…
Balleti St. Thala.
Hun kom for sent til ballet.
Midt om natten.
Klædt i sort…
Ballet var kun kærlighed, kun begær.
- Lyset? - Monsunen.
- Støvet? - Fra det centrale Calcutta.
Det lugter som en blomst…
Den spedalske.
Hvor er vi?
På Frankrigs ambassade. ll Indien.
- Og den mumlen? - Ganges.
Efter hendes død forlod han Indien?
Ja.
Ligger hans grav på den engelske kirkegård?
Ja.
- Døde hun derude? - På øerne.
Hun blev fundet død en nat…
En sort Lancia kører på vejen mod Chandernagor.
Det er der. Den første gang…
Ja.
Hvad er du bange for?
Anne-Marie Stretter.
Den aften… dansede de?
De danser.
Hvorfor græder De?
Jeg elsker Dem. Så højt, at jeg ikke kan se mere.
Ikke høre… dør.
Vidste De, at spedalske revner som støvsække?
- Lider de ikke? - Nej, da. De griner.
Savannakhet! Savannakhet…
Hun er der, ved Ganges, under træerne. Hun har glemt.
- Den franske vicekonsul i Lahore… - Ja?
Han er kommet i unåde i Calcutta.
Kom han tilbage til parken?
Ja. Han kommer hver nat.
Tennisbanerne ligger øde hen.
Anne-Marie Stretters røde cykel.
- Hvor er hende den sortklædte? - Hun er ude at gå tur.
Hver aften kommer hun tilbage med mørket.
Ambassadens sorte Lancia kører ind i parken.
Hun jagter i natten 1 Ganges dyb.
Hun suger næring derfra.
Død på øerne.
Udslukte øjne… død?
Ja. Under stenen derhenne.
Rundt om laver Ganges en bugtning.
Klokken er fire. Sort nat…
- Sover ingen? - Ingen.
Sikke en varme!
Uudholdelig. Rædsom.
Endnu et tordenvejr. Han nærmer sig Bengalen.
Han kommer fra øerne.
Flodmundingerne er uudtømmelige.
- Hvad kan man høre? - Hende, der græder.
- Hun lider vel ikke? - Heller ikke hende.
En spedalsk i sjælen.
- Tåler hun den ikke? - Nej.
Nej. Hun tåler ikke hjælpen.
Hun sover.
- Han elskede hende så højt. - Endnu højere.
Michael Richardson grundlagde et forsikringsselskab I Bengalen-
-for at kunne bo i Indien.
Hør!
Ganges' fiskere.
Hvilken nat.
Hvilken varme!
Fuldstændig.
Dødelig.
Bag barens grønne planter ser hun på dem.
Det er kun daggry.
Da de elskende går mod indgangen til ballet…
… udstøder Lola Valérie Stein et skrig.
De hørte ikke længere noget, de så ikke mere…
- Forbrydelsen bag dem? - Ja.
- Regnen… - Ja?
Friheden.
Musikken… det var i Venedig.
Et håb i musikken.
- Har hun aldrig droppet den? - Aldrig.
Anna Maria Guardi.
Ja.
Det første giftermål? Den første arbejdsplads?
Savannakhet, Laos.
Gift med en forvalter for den franske koloni. Hun er 18 år.
Ja, en flod!
Allerede. Hun sidder ved en flod. Hun betragter den.
Mekong.
- Er hun stille? Græder hun? - Ja.
Hun kan ikke tilpasse sig. Hun bliver sendt tilbage til Europa.
- Hun holdt det ikke ud. Så tidligt? - Så tidligt.
- Lågerne omkring hende… - Forvaltningsresidensens park.
- Vagtposterne? - Det er regeringens.
- Hun holdt heller ikke til det? - Nej.
En dag ankommer en chalup fra regeringen.
M Stretter laver en inspektion ved Mekongs udpost.
- Tager han hende fra Savannakhet? - Ja, han tager hende med.
Han tager hende med i 17 år, til Asiens hovedstæder.
Hun er i Peking, Mandalay…
…Bangkok. Hun er i Bangkok.
I Rangoon. I Sydney. Hun er i Lahore.
I 17 år.
Hun er i Calcutta.
Calcutta… der dør hun.
- Den anden, som sover? - På gennemfart.
En ven af Stretter.
Hun tilhører den, hun har lyst til.
Hun overgiver sig til den, som tager hende.
- Kærlighed? - Ja.
Storslåethed.
Anne-Marie Stretter skrevet på graven?
Anna Maria Guardi. Det er udvisket.
Hver nat…
….Ser han på hende.
- Har han aldrig talt med hende? - Aldrig.
Han har aldrig nærmet sig en…
- Jomfruen i Lahore? - Ja.
- Det svage skin der? - Krematoriet.
- Brænder man hungersnødsofrene? - Ja.
Dagen gryr.
Han havde skudti Lahore, en nat fra balkonen.
Han havde skudt mod de spedalske i Shalimar-haven.
- Kunne han ikke døje dem? - Nej.
- Kunne inderne heller ikke? - Nej.
Hvad kunne inderne ikke døje?
Tanken.
Tidligere var der en modtagelse på Frankrigs ambassade.
Netop.
Parken går helt ud til Ganges.
Kontorerne ligger på denne side. Du kan se de grå huse.
Længere væk: tennisbanerne. De ligger øde hen under monsunen.
- Næsten ingen danser. - Klart. Det er jo alt for varmt.
Man skal være stille… langsom.
- Det sætter blodomløbet ned. - Slammet lugter fadt.
Ganges. Det er lavvande.
Den nye østrigske attaché kom for en måned siden.
Han vænner sig aldrig til Indien.
- Er det første gang, han er her? - Ja.
Han vender tilbage. Han tager ud til øerne.
- Hvad tænker De på? - Hans triste blik.
Hun kan ikke lide dem, der har vænnet sig til Indien.
Ambassadøren inviterer til øerne for sin kones skyld.
Hun tager alene ud til øerne. Ambassadøren jager i Nepal.
Hendes elsker er vist englænder. Udlændinge midt i ambassaden!
Ambassadøren ved det godt.
En ven af Stretter. Han er ukendt i Calcutta.
- Fugtigheden er så… - Klaveret spiller falsk.
Den franske vicekonsul i Lahore er gået ind i parken.
I sidste øjeblik sendte hun et kort til ham. "Kom!"
- Hvad er det, han har gjort? - Det værste af alt.
Dræbt. Derude, i Lahore.
- Den officielle version? - Nerverne svigtede ham. Ofte.
- Den er også meget enkel. - Ja.
Sikke et ansigt. Som om det var transplanteret.
Det er meget blegt.
Hun burde have skånet os for hans tilstedeværelse.
- Tog ingen imod ham i Lahore? - Ingen.
Han slap lige akkurat for en fyring. Ambassadøren måtte gribe ind.
Lukkede kredse I Indien får mig til at tænke på spedalske.
- Han drak måske? - Nej.
Det er altid det samme med sutterne. De snakker om at vende tilbage.
Nej, han drak ikke.
Ambassadøren til attachéen: "Jeg vil blive glad, hvis De taler med ham".
- De ville nærme sig ham. - Han vender sig om.
- Han orker det ikke. - Nej.
Han griner. Som var han pludselig blevet skør af lykke! Se!
Han har måske for nylig mødt Mme Stretter.
- Hvad tænkte De da? - Jeg har netop forstået det.
Havde han talt med nogen om Lahore?
Med hende. Sidst på natten.
Han skød om natten i Shalimar-haven…
… mod de spedalske og hundene.
Man fandt også kugler ved spejlene i hans residens I Lahore.
Han skød sig selv.
- Den første tid… - Roser kom hver dag fra Nepal.
Hun delte ud af dem mod slutningen af ballet.
Alligevel forventer alle sig noget som dette. Indien…
Sikke bleg hun er. Alle Calcuttas kvinder er blege.
Det sidste halve år er hun kun gået ud om aftenen. Hun hader solen.
Hun er fanget i en slags lidelse.
Ingen ved, hvad der sker bag disse vægge, eller hvad hun laver…
Med cyklen tidligt om morgenen, i parken… Tennisen.
Det siges, at hun læser.
Der kommer bogpakker fra Venedig 1 hendes navn.
Hun tager ud til øerne. Hun holder masken.
Kun én person møder hende: Formanden for Europaklubben.
En fulderik.
Alt, hvad hun fortalte ham gik videre til ambassadøren.
- Forkasteligt! - De forstår ikke.
Den ansvarlige vidste, at det blev fortalt videre.
Så kunne han berøre hende. Hende, denne kvinde!
Han sagde, han havde krav på Mme Stretters opmærksomhed.
På hendes kærlighed. På det samme som de andre:
Hendes elsker fra Calcutta.
Om natten, ved tennisbanen.
Den cykel…
Han sagde: "Noget, hun har rørt ved".
Nej.
Det kan ikke føres videre.
Hun nævnte intet om den lidenskab.
Intet.
Han fortrød, at han ikke fortalte det overbevisende i Lahore.
-"Overbevisende?" - Jeg tager ordet i mig.
- Hvad ved man om opvæksten? - Faren var bankfuldmægtig.
Moren forlod faren og døde. Hun blev tit bortvist fra skoler.
Disciplinærskole som 15-årig. En tante skriver af og til.
Se hans øjne. Han græder.
Uden selv at vide det.
Han lader til at være i sorg.
- Hvad vil De mig? - Snakke med Dem.
- Om hvad? - Om Deres næste udfordring.
Stemmen er farveløs, som om han ville skrige.
Orker De den heller ikke?
Nej. Varmen naturligvis.
Men også monotonien, lyset…
Ingen farver.
Men De…før Lahore…
…Ville De have foretrukket noget andet?
Nej.
Jeg ville til Lahore.
Kom med til baren.
Hvad er De bange for?
Bombay er vist lige noget for Dem.
- Jeg vil blive i Calcutta. - Det er næppe muligt.
I så fald henvender jeg mig til myndighederne.
De må sende mig, hvorhen de vil.
Bombay er mindre befolket, klimaet er bedre, og det er tæt på havet.
Jeg har ikke anmodet om at se min sag.
Hvad siger man?
Man siger, at Lahore… det, De gjorde i Lahore…
Man forstår ikke det, De gjorde i Lahore.
Det er den opfattelse, man har. Ingen forstår det.
Ingen?
Hvad laver De? Følg med.
Jeg lytter til "India Song".
Jeg kom til Indien på grund af "India Song".
Melodien giver mig lyst til at elske.
Jeg har aldrig elsket.
Jeg havde endnu aldrig elsket.
Han så et fotografi af sig selv 1 en gyngestol ved Omanbugten.
En morgen, da han var på vej til kontoret, så han hende i parken.
Ved siden af tennisbanen, klædt i hvidt.
Hvilken kærlighed… han opgav alt for at følge hende.
Efter modtagelsen bliver de fortrolige.
De europæiske selvmord som tager til med hungersnøden…
… som de aldrig lider af.
Et sted inden i en… Den vestlige verdens skyld.
Det er naturligvis absurd.
Shanghai. Har De set fotoene af bomberne?
Ja. Det første forsøg i Savannakhet.
Udløst af et dødt barn, svigtet af sin mor, en tigger fra nord.
I centraladministrationens park foran hendes værelse.
Ingen kvinde i Lahore kendte ham særlig godt.
- Ikke engang en lille smule. - Nej.
Det er forfærdeligt.
Ingen kom til hans residens i Lahore.
Sådan ønskede han det. Uskyldig og ensom.
Ventende på at elske.
Døden i et igangværende liv kan man aldrig indhente.
- Hvad taler De om? - Vicekonsulen som søger Mme Stretter.
Han er begyndt at forlade receptionerne før tiden.
Det var dømt til at ske. Sel
Vicekonsulen i Lahore nærmer sig Mme Stretter.
Se! Hvilken dygtighed.
Ambassadøren har befriet sin hustru for den svære opgave.
- Hvor går de hen? - Ind i den anden salon.
Bemærk, at ambassadøren snart vil tale med ham. Altså…
Man serverer champagne for dem.
Jeg har forstået, at De vil til Bombay?
Men De kan ikke få samme stilling i Bombay som i Lahore.
Det er alt for tidligt til det.
Hvis De bliver her en tid, så glemmer man…
Skal jeg beholde Dem i Calcutta?
Ja.
En karriere er noget mærkeligt noget.
- Glemmer De Lahore, gør andre det. - Jeg glemmer ikke Lahore.
Der findes en kur mod denne nervøsitet…
…Som man kalder det. Det ved De vel?
Nej.
I begyndelsen var vi alle, selv jeg, i samme situation.
Man må finde, opdage…
…en måde at betragte tilværelsen.
Jeg har ikke fundet den. Jeg ser ingenting.
- Vend tilbage til Paris. - Nej. Det er umuligt.
Mekongfloden mod Savannakhet…
…er en stor gul strøm mellem skoven og rismarkerne.
Dengang sejlede chalupperne langsomt. Det tog flere dage.
I skumringen kom myggene… Man kunne ikke se noget.
Klynger af myg samledes ved myggevinduet.
Ambassadøren skrev, at hun gjorde ham modløs.
Man kan ikke længere se flodens bredder.
Himlen er så lav.
Vandet er brunt.
Da han mødte hende, var hun ung, og han…
Der var et stort venskab mellem dem.
Afskedigede han Savannakhets forvalter?
Man ved ikke rigtigt… Hun risikerede at dø i Savannakhet.
- Så ung. - Vi havde gerne se Dem på øerne.
Bygningen er fra handelskompagniets tid. Den bør man se.
- Ja selv deltaets øer. - Jeg ville gerne komme.
Musikken. Den burde hun måske have givet sig tid til.
Bag disse mure, en fange i disse gamle lidelser.
Smertefri. En spedalsk i hjertet.
Men alligevel, i denne park, disse tårer.
Lyset fra monsunen. Så pinefuldt.
Øjnene var så klare, at tårerne…
- Kan De fortælle om hende? - Upåklagelig.
Intet ses. Det er det, vi lægger ind i ordet her.
Gav hun ikke flere koncerter efter Venedig?
Nej. Aldrig.
Kender de hinanden?
De har vist mødtes i parken.
Hvad kigger han på?
Den franske ambassadørs kone, som danser med den unge attaché.
Hvis De hører godt efter, kan De høre hendes accent.
Det er nok det, der skaber distancen, hans oprindelse.
Også det. Ja, måske.
Jeg ville gerne være i Deres sted.
Og være her for første gang i regntiden.
Keder De Dem ikke?
Hvad laver De om aftenen og på søndage?
Jeg læser. Jeg sover. Jeg ved ikke rigtig.
Kedsomhed er meget personligt. Det er svært at give råd mod den.
Jeg keder mig ikke.
Måske er den ikke så alvorlig, som man påstår.
Tak for bogpakken. De hentede den hurtigt.
Det var så lidt.
Næsten ingenting er muligt i Indien.
- Det er, hvad man kan sige. - Hvad taler De om?
Ingenting.
Den generelle modløshed.
Det er hverken pinefuldt eller behageligt at bo I Indien.
Hverken let eller svært.
Det er ingenting. Forstår De det? Ingenting.
Mener De, at det er umuligt?
Tja… måske.
Men så forenkler man jo formodentlig det hele.
Den franske vicekonsul i Lahore betragter Dem.
Det har han gjort hele aftenen.
Har De ikke bemærket det?
Hvor vil han gerne udstationeres? Ved De det?
Her i Calcutta.
Der kan man bare se.
Vidste De det ikke I forvejen?
Man siger, De er fra Venedig.
Far var franskmand. Mor fra Venedig, Jeg beholdt hendes navn.
- Jeg troede, De var englænder. - Det sker af og til.
Findes der folk, der aldrig vænner sig til det?
Næsten alle vænner sig til det.
Har min mand sagt, at vi gerne ser Dem på øerne?
Jeg kommer mægtig gerne.
De skriver vel?
Jeg troede, jeg kunne skrive. Tidligere.
- Har De hørt det? - Ja. Ellers havde jeg gættet det.
- Deres måde at være stille på. - Jeg er holdt op med det.
- Skrev M Stretter også? - Af og til. Men så…
- Og De? - Jeg har aldrig forsøgt.
De mener vel ikke, at det er umagen værd?
Det vil sige… måske.
Skaber De musik?
Det hænder. Ikke så meget som for nogle år siden.
Hvorfor ikke?
Det er svært at forklare.
Fortæl.
Jeg er begyndt at forbinde en vis smerte med musikken.
I Venedig, allerede da hun var 18 år.
Musikken drev hende til vanvid.
Til en slags selvmord. Allerede dengang.
Hun spiller ikke længere. Hun siger, at hun ikke kan.
Hvad sker der?
Vicekonsulen i Lahore inviterer den spanske ambassadørs kone.
De talar om spedalskheden.
Er De nødt til at danse med ham?
Jeg er ikke nødt til noget, men…
I aften var han i parken ude ved tennisbanerne.
- Han sover sikkert dårligt. - Hun forlod ham midt i dansen.
- Hvad skete der? - Noget, han skulle have sagt.
- Som gjorde hende bange. - Bange for hvad?
Er modvilje en følelse, der er Dem ubekendt?
Jeg forstår ikke? Hvordan "ubekendt"?
Afsky.
Jeg er en gammel ven af Anne-Marie Stretter. Jeg hedder George Crown.
Tag for Dem. Der er ingen i baren.
- Han ville adsprede tankerne. - Se ham. Klar til at flyve.
- Og på samme tid… - Han betragter Dem stadig.
Man tror næsten, at hun ikke tør gå til parken.
Hvad snakker han med klubformanden om?
Om barndommen og den franske ambassadørs kone.
- Hvad venter han på? - At blive smidt ud, åbenbart.
- Hende, der griner… - Se!
Hun skulle komme fra Laos. Det som virkede umuligt.
- En tiggerske kommer ind i parken. - Ja. Det er hende, der synger.
Det er sandt, at De skal til Calcutta.
Hun synger vist en sang fra Savannakhet.
Det er i Laos. Hun fascinerer os.
Jeg tager fej. Det er umuligt.
Vi sidder flere tusinde kilometer fra Indokina.
Hvad har hun gjort?
Jeg hørte hende på gaden tidligt om morgenen.
- Det er en glad sang. - Børnene synger den derude.
Hun er måske gået ned i floddalene…
Men hvordan lykkedes det hende at passere Kardemummebjergene?
Hun er rablende skør.
Ja. Men som sagt lever hun.
Nogle gange tager hun ud til øerne. Hvordan?
Det vides ikke.
Hun følger måske efter Dem? Følger hun efter hvide?
Det hænder. Maden…
- Hvor er han? - Ved baren. Han drikker for meget.
Det ender galt.
Man kan se ham ved nattetide fra hendes vindue. Han går rundt.
Han går, som om det var midt på dagen.
Om natten, som om det var midt på dagen.
Han forbandede Lahore. liden…
Han skreg også. Usammenhængende ord.
Han grinede.
Måske risikerer vi alle…
…at blive som ham i Lahore?
Spedalskheden kender man, når den kommer.
Nej.
Han så ikke, at der var folk i haven, i lyset, i disen…
Se himlen! Den er syg. Denne tæthed…
- Snavset som gennemtrænger natten. - Han sagde, han ville blive spedalsk.
- Manden er rasende. - På hvem? På hvad?
Skal der altid være en grund?
- Han danser. Se! - Hun har altid elsket at danse.
For få måneder siden fandt man dem på et hotel i Chandernagor.
De ville dø sammen.
Det er svært at tro, når man ser dem.
De blev kørt til Calcutta i ambulance. Intet forblev hemmeligt.
Uden grund, af ligegyldighed over for livet.
- Eller tværtimod. - Folk blander det sammen.
Nej. Der er en klar parallel.
Det afspejler det andet.
Man har altid snakket om hende.
Meget. Om den kærlighed…
Også om øerne. Om deltaets øer.
Det eneste de savnede, da de forlod Indien.
Hvad havde de været uden dem?
Varmen.
Frygten for spedalskheden og sulten…
… for vicekonsulen i Lahore, for alle døde…
…for den der sødme.
Man undrede sig. Den der lekture…
Disse hvide nætter ved residensen i Deltaet.
Disse tårer.
"India Song".
På vej til kontoret fløjtede han "India Song".
Til klubformanden sagde han:
"Hos mig i Neuilly står der et stort sort flygel i salongen."
"På nodestativet står India Song. Min mor spillede India Song".
"Den har stået der, siden hun døde".
Det er allerede dag. Ingen er gået.
Det er næsten, som om de venter.
Tennisbanerne lå øde hen. Der stod en cykel der.
Jeg så, at de var øde, efter at han var gået forbi.
Luften blev splittet ad.
Hendes kjole mod træerne.
Hun så på mig.
Jeg vidste ikke, at De fandtes.
Calcutta repræsenterer et slags håb for mig.
Jeg elsker Michael Richardson. Jeg er ikke fri fra den kærlighed.
Det ved jeg.
Jeg elsker Dem alligevel. Trods Michael Richardsons kærlighed.
Det er mig ligegyldig.
Jeg taler falsk.
Hører De min stemme?
- Den skræmmer dem. - Ja.
Hvem tilhører den?
Jeg skød mig selv i Lahore uden at dø.
De andre skiller mig fra Lahore, men det gør jeg ikke.
Lahore, det er mig.
Forstår De det også?
Ja. Skrig ikke.
Ja.
De er med mig før hændelsen 1 Lahore. Det ved jeg.
De findes inde i mig.
Jeg tager Dem med i mig.
Vi skyder på de spedalske i Shalimar. Hvad andet kan vi gøre?
Jeg behøvede ikke byde Dem op for at lære Dem at kende.
Og det ved De godt.
Jeg ved det.
Det er helt meningsløst, at De og jeg går videre.
Vi har intet at sige hinanden.
Vi er ens.
Jeg tror på det, De siger.
Kærlighedshistorier skal De opleve med andre.
Den slags behøver vi ikke.
Jeg vil mærke duften af Deres hår.
Det er det, jeg forklarer, som jeg…
Efter modtagelsen bliver De lidt fortrolig.
Jeg vil være hos Dem en gang.
De har ingen chance.
- Jager de mig væk? - Ja.
De er nogen, som man må glemme.
- Som Lahore? - Ja.
Hvad skal der blive af mig?
De bliver udstationeret langt fra Calcutta.
Er det det, De ønsker?
Ja.
Godt.
Og hvornår holder det her op?
Når De er død, antager jeg.
Hvad ondt er deri mig?
- Intelligensen. - Og i Dem?
Jeg vil bede dem beholde mig her i aften.
Gør, som De vil.
Der skulle være sket noget mellem Dem og mig.
En officiel hændelse. Jeg kan kun skrige.
De skal i det mindste vide, at man kan skrige sin kærlighed ud.
Jeg ved, de bliver ilde til mode.
Så begynder de at snakke igen.
Jeg ved, at De ikke fortæller nogen, at De var med på det.
Behold mig!
Jeg bliver her i nat med hende!
En gang med hende! Hører I mig?
- Hvad går der af ham? - Vi må gøre noget.
- Hvor forfærdeligt. - Det måtte jo ske.
Jeg bliver her!
Jeg bliver på Frankrigs ambassade!
Jeg tager ud til øerne med hende!
Jeg trygler jer!
Behold mig!
- Hvilken stædighed. - Det er forfærdeligt.
Og hende, der ikke bevæger sig…
En gang!
En eneste gang!
Jeg har aldrig elsket nogen anden end hende!
Tag hjem. De har drukket for meget.
Så megen smerte…
Han ønsker en skandale. Utroligt.
Hvad er der sket?
Det er mærkeligt.
- Hvor skamløst - Han forstår det åbenbart ikke.
Hvor forfærdeligt.
Hvilken ulykke!
- Man fører ham væk. - Han lader sig føre væk.
De jog ham væk.
Han er allerede gået ud. De lukker lågerne.
Han grinede, mens han græd. Så De det?
Han prøver at få lågen op.
Tiggerne bliver bange.
Han er væk.
- Pludselig stod alt lysende klart. - Hvad?
Han skriger endnu.
- Hvor er hun? -I den private dagligstue.
Med ham.
På en måde burde alle græde. Synes De ikke?
- Men… - Det er en talemåde.
Er det den franske vicekonsul, der skriger?
Ja. Stadigvæk.
Man mister ham af syne efter rejsen til øerne.
Han siger op på konsulatet. Ærindet er dermed afsluttet.
- Så hurtigt bagefter? - Efter nogle dage.
- Hvad skriger han? - Hendes venetianske navn.
I et øde Calcutta.
Han har skreget navnet hele natten.
Lyden af fuglevinger…
Dagen.
Dagen gryer her, rundt om…
… og derovre.
Luften lugter af mudder, spedalskhed og ild.
- Ikke et vindpust… - Nej.
Langsomme bevægelser.
Langsomme forflytninger..
Lugten.
Solen.
Hvilket lys! Forfærdeligt.
Ja. Eksilet.
- Hun er distræt. - Ja.
Fuldstændig fraværende.
Varmen og rustfarven… foruden røgduften.
Fabrikkerne…
Dette tilfældige kontinent.
Monsunen, og så Bengalen.
Længere væk, længere nede… under himlen.
Se!
Der, hvor Ganges bugter sig. Denne hvidhed…
Derovre.
Den engelske kirkegård.
En bil kører på højre side langs Ganges.
De har begivet sig ud til øerne.
- Kurvene? - Ris.
- De mørke pletter på skråningerne? - Folk.
Luftfugtigheden er verdens højeste.
- De mange sorte spejle? - En indisk risfabrik.
Den sorte Lancia stoppede.
Regnen. Vejene er afspærrede.
De søgte ly I en Sala.
Den unge attaché sagde: "Jeg så vicekonsulen, før jeg gik".
Han skreg på gaderne og spurgte, om jeg skulle til øerne. Jeg sagde nej.
Jeg sagde, jeg skulle til Nepal, med ambassadøren.
Var hun indforstået med den unge attachés løgn?
Hun har næsten aldrig nævnt manden fra Lahore.
Den grønne farve, den vokser.
Oceanet.
- Øerne… - Hvilken en er det?
Den største. Hovedøen.
De er kommet.
- Og den store hvide bygning? - Prince of Wales.
Det internationale palads.
Havet er uroligt. Der har været tordenvejr.
Foran: Havnemolen.
Fragtskibene tegner linjer over det sydlige Stillehav.
Bagved er der en lystbådehavn.
Gennem træerne ses den flade horisont.
Øerne er alluviale. Det er ved Ganges udløb.
- Hvor er den franske residens? - På den anden side af hotellet.
- Ville hun bade, da hun nåede frem? - Ja.
Det var sent, og bølgerne store. Det var umuligt at svømme.
Bølgerne gav hende et varmt brusebad. Hun badede med ham.
Hvorfor ståltrådsnet overalt i havet?
Mod hajerne i deltaet.
- Hvor er hun? - Hun kommer.
Hun kommer.
Var hun også sådan den aften?
Hun lo. Klædt i hvidt.
- Hvem bor på hotellet? - Det hvide Indien.
Jeg husker ikke rigtigt. Hun skal ikke til den franske residens?
Hun sov der kun. Hun spiste på Prince of Wales, da hun tog ud til øerne.
Hun bad om, at tjenestefolkene-
-skulle tages med til Calcutta.
- Hvor længe? - Nogle uger?
- India Song… - Ja.
- De danseri hallen. - Turisterne fra Ceylon.
- Og fuglene? - Fanget på øerne pga. tordenvejret.
De sidder i mangotræerne og skræller dem.
De vender tilbage ved daggry.
Denne pludselige lugt af død?
Røgelse.
- Er han kommet med den sidste chalup? - Ja. Den klokken syv.
Han har ikke været hjemme i dag. Vender aldrig tilbage til Calcutta.
Med tågen aftager vinden.
Hun bad om at få fjernet markisen.
Hun vil se havet, himlen…
… over flodmundingen.
De er meget trætte efter den foregående aften.
Hun kigger ud.
Jeg husker… en væg af tåge nærmer sig øerne.
Ja.
Hun siger noget om Venedig.
Om Venedig om vinteren.
- Venedig? - Ja.
Måske var der visse aftener 1 Venedig en tilsvarende tåge.
Hun siger navnet på en farve.
Violet. Den, tågen har i deltaet.
Det var en aften i september…
…Under sommermonsunen…
… på øerne…
…i 1937.
I Kina fortsatte krigen.
Shanghai var blevet bombet. Japanerne rykkede stadig frem.
I Asturien hærgede kampene. Man sloges stadig.
Republikken er slået itu.
I Rusland svigter man revolutionen.
Nürnberg-processen var netop begyndt.
Tiggersken gik på jagt i i deltaets varme vand.
Michael Richardson og den unge gæst gik til residensen-
-fra strandvejen.
De to andre gik en tur ved havet.
Hun ville ankomme alene, inde fra landet.
Bag hende: Vicekonsulen i Lahore.
Han fulgte efter hende til parken.
Michael Richardson og gæsten kom efter hende til residensen.
Hun gik til deres møde i parken.
De nærmer sig hinanden og mødes til sidst.
Man kan sige, at de taler sammen.
De går tilbage mod residensen.
De havde forsøgt.
De havde forsøgt at dø sammen, men uden succes.
I et bordel i Chandernagor.
Man havde fundet dem der.
På et tidspunkt om aftenen henter hun champagne.
Hun tager proppen af, og skænker op.
Det er nat, da Michael Richardson tager den unge gæst med-
-tvinger ham væk fra stedet og forlader ham.
På et andet tidspunkt hørtes musik i den franske residens.
Ganges' elskere var enedes om, at de var frie-
-hvis nogen af dem valgte at dø.
Kom den unge gæst tilbage til residensen i løbet af natten?
Ja.
Han så hende.
Hun lå i parken, på jorden.
Hun havde bøjet armen og lagt ansigtet på armen.
Vicekonsulen i Lahore lå 10 meter fra hende.
De snakkede ikke sammen.
Hun havde ligget der længe. Til daggry.
Derefter må hun været gået på stien.
Det var på stranden, at man fandt slåbrokken.
Varmen var blevet som i Calcutta.
Oversættelse: H. Jensen PrimeText International AB
Textadministration. www primetext.se